Kom, så tar vi en tur.
-Kan du köra? -Jag är för ung.
Det är aldrig för tidigt att bör ja. Hoppa in.
-Jag kan inte... -Jag har inte hela dan på mig.
Sätt i nyckeln.
Den här?
Högra pedalen är gasen, den andra är bromsen.
Jag tror inte att mitt ben klarar det...
Det tar vi reda på. Lägg in "D".
Och gasa.
Du kan! Det gäller bara att veta hur mycket. En gång till.
Bra!
Jättebra! Sväng till vänster här framme.
Nu är det bara raka vägen framåt.
Jag ska ta mig en tupplur. Fortsätt framåt tills vägen tar slut.
-Jag tror inte att jag kan... -Du gör det ju redan.
Hur fick du Pilgrim?
Vi köpte honom i Kentucky. Mamma och jag åkte dit.
Det måste ha varit nåt extra.
Är du rädd för nåt...Tom Booker?
För att bli gammal... För att inte duga nåt till.
Grace... Vad hände egentligen med Pilgrim?
Jag har ett problem...
När jag jobbar med en häst vill jag veta dess bakgrund.
Oftast kan hästen berätta det själv-
-men ibland är de alldeles för skärrade.
Om du inte känner för att prata om det, så förstår jag det.
Men om jag ska kunna lista ut vad som rör sig i hans hjärna...
...så skulle det hjälpa om jag visste vad som hände den där dagen.
Inte i dag. Berätta när det passar dig.
Du f år avgöra när.
-Nej. -Du har inte hört frågan än.
Du skulle göra mig en tjänst. Unghästarna behöver ridas.
-Rimrock känner sig utanför. -Stackars liten...
Han vore tacksam och skulle ta väl hand om dig.
-Slipper jag betala teleräkningen då? -Nej, den tillkommer.
Här f år du en hatt.
-Jag har en hatt. -Ja, jag har sett den...
-Stigbyglarna är för långa. -Nej, då. Koppla av, bara.
-Jag bör jar komma ihåg. Inga problem. -Då säger jag inget mer.
Men jag har aldrig ridit med västernsadel förut...
Det vet ju inte han!
Du sitter bra i sadeln.
-Känns det bra? Ska vi öka f arten? -Javisst!
Lösare tyglar. Låt honom jobba.
Går det bra? Då sätter vi f art!
Jag avundas din mamma...
Det gör jag!
Det måste vara underbart att ha nått den punkt i livet-
-då man inte längre behöver gissa sig fram.
Man slipper f atta omöjliga beslut.
Dessutom är all oro man upplevt...
och alla misstag man gjort, lika värdefulla...
...och uppskattade som det man gjort rätt.
Det måste kännas så skönt!
Det måste kännas så fridfullt...
Man måste inte vara i hennes ålder för att känna så.
Men hur vet man det innan man har allt bakom sig? Känner du sån frid?
-lbland. Inte jämt, men ibland. -När då?
När jag vaknar på ranchen och vet vad jag har att göra...
vet att jag är hemma...
Jag vet ingenting när jag vaknar...
Var det rätt att ta henne hit, bort från sin pappa och vännerna?
Ju mer jag anstränger mig, desto värre blir det.
Du borde kanske låta det bli så.
-Nej, det kan jag inte. -Varför inte?
-Tycker du att det var rätt att åka hit? -Det kan jag inte svara på.
Tids nog f år jag veta det. Var det f el, så kommer Grace att säga det...
Hon är stark. Det har hon ärvt av nån...
Tack för allt ni gör för oss. För att vi f år bo i huset.
Det stod tomt.
Hur var din fru?
Hon hade rödaktigt hår. Mer eller mindre - det berodde på ljuset.
Hon hade gröna ögon...
När hon spelade föll jag totalt.
Nåt gick rakt igenom mig... Jag hade aldrig hört sån musik förut.
Och hennes blick när hon spelade...
En dag såg hon på mig på det viset. Då visste vi...
...båda två.
Hon ville inte bo på en ranch, men jag ville försöka.
Jag tänkte att hon kunde ge musiklektioner i stan...
Våra barn skulle växa upp med brorsans barn...
Men hon trivdes inte här.
"För stora ytor", sa hon.
-Varför stannade ni inte i Chicago? -Där var det för trångt...
Det var aldrig meningen...
Men hur kunde du veta det?
Veta är lätt. Det svåra är att säga det.
Efteråt är det så självklart:
"Vi passade inte ihop. Varför insåg vi inte det då?"
Jag älskade henne inte för att det passade. Jag bara älskade henne.
En sak ska du veta, Annie... Det var modigt av dig att komma hit.
Lyft benet.
Ut med dig.
Hej, Joe.
Får jag rida din häst?
-Har du frågat Tom? -Det är klart att jag har.
-Är det säkert att Tom sa att du fick? -Ska du hjälpa mig upp?
Säkert?
Så där. Jag klarar det.
Här.
Hur gick det?
Ni f år inte säga nåt!
Det var för många gafflar, så jag...
-Så fin du är! -Tack.
Vill ni ha nåt att dricka?
Jag går och hjälper till.
-Är allt under kontroll? -Nej... Inte precis.
Det är så längesen jag lagat mat... Och jag hittade inte nån parmesanost.
De är inte kräsna, bara maten är varm. Kan jag hjälpa till?
-Känn dig som hemma, bara. -Det gör jag.
I så f all kan du ta in...pastan.
-Du glömde knäppa en knapp. -Tack.
-Jag tar gärna lite mer spaghetti. -Varsågod.
-Såsen var god. Kan jag f å receptet? -Den är ur en burk.
Minsann... Jag har också använt sås på burk en gång...
-Men den var inte så här god. -Nej.
Det gäller att köpa rätt märke. Jag vill gärna veta vad det här är.
Tack för att du gett mig ledigt i kväll.
Det där är ett känsligt ämne...
Diane drömmer om att ge sig iväg till...
-Grekland, Marocko...? -Marocko.
Där kvinnorna bär mask och alla går i nattskjortor.
-Vi behöver semester. -Vi ska ju på bröllop i Branson.
-Du kan ju inte! -Jodå!
Branson i Missouri är inte Marocko, precis...
Jag har släkt där. Jag har ingen släkt i Marocko, så vitt jag vet...
-Du har haft din tur! -Lugna ner er.
Du bara gör dig till för henne! Du lät henne ramla av din häst.
-Jag såg när hon försökte sitta upp. -Din skit!
Har du ridit?
Annie, de behöver komma i säng.
-Säg "tack och god natt ". -Det var jättegott.
-Tacka nu. -Tack så mycket.
-Försökte Grace rida? -Det f år ni fråga henne om.
Om jag gjort f el, så förlåt mig.
Låt henne inte stöta bort dig.
Hur är det?
-Försökte du rida? -Ja.
Är jag botad då?
Ingen försöker bota dig.
Jag tycker det är jättebra att du bör jat rida igen.
-Jag vet varför du behövde... -Du vet allt!
Sluta... Varför f år jag inte prata med dig? Varför är du så arg på mig?
-Allt jag gör och säger är f el. -Nu vet du hur det känns.
Jag vet att jag är krävande ibland och jag beklagar om det gör dig bitter.
-Men jag gör det för att... -...perf ekt dotter betyder perf ekt mor!
Det var elakt sagt!
Jag gör det inte för min skull, utan för att du inte ska vara otrygg i dig själv.
Och du har verkligen lyckats...
Vem kommer att vilja ha mig så här?
Ingen!
Jag vet att det inte verkar så, men jag förstår hur du känner.
När jag var i din ålder och min pappa dog-
-trodde jag att jag skulle bli helt ensam.
Men jag har dig.
Jag brukade be till Gud var je kväll...
...att du och pappa skulle f å fler barn...
...så att jag inte skulle behöva vara så unik.
Jag vet...
Jag förstår hur svårt det måste vara att ha mist sin bästis-
-och ha f ått kroppen förändrad mot ens vilja.
Men en dag kommer nån att se den underbara kvinna du håller på att bli...
...och bara se hur mycket han älskar dig.
Det är det enda jag ser.
Det här är AT&T:s konf erensservice. Är detta Annie MacLean?
Jag har ett konf erenssamtal från mr Gottschalk och mr Felton.
Ett ögonblick.
Ja?
Jag har väntat på dig.
Är du hungrig?
Judith höll på att berätta om en kille...
Jag fick aldrig veta vad han hette.
Vi skulle runt järnvägsbron.
Vi skrattade åt nåt, jag minns inte vad.
Och...hennes häst ramlade omkull. Judiths f ot f astnade i stigbygeln.
Hon var så rädd.
Sen så såg jag en lastbil komma...
Han tutade för att vi skulle flytta på oss.
Jag försökte f å tag i hennes tyglar...
...och f å hästen att flytta sig.
Lastbilen bör jade sladda...
Jag hann inte göra nåt...
Den körde rakt på Judith.
Hon bara försvann...
Sen kom den mot Pilgrim och mig.
Pilgrim stegrade sig mot lastbilen.
Jag ramlade av...
Men Judith... Judith...
Förlåt mig, Judith...
Jag tänker inte säga att det går över.
Men du gjorde inget f el.
Samma sak kunde ha hänt mig, eller Frank eller Joey.
Det är ingen idé att försöka förstå varför sånt här händer.
Det var en pojke från svartf ots- reservatet som jobbade åt oss ett tag.
Han var 16 år, stark och duktig. Vi var jättegoda vänner.
En dag badade han i sjön och dök...
...rakt på en sten.
Han bröt nacken...och blev förlamad.
Efter olyckan brukade jag hälsa på honom då och då.
Men han var borta... Det var som om hans sinne och själ hade försvunnit.
Det enda som f anns kvar var ilska.
Det var som om...den pojke jag känt hade gett sig iväg nån annanstans.
Jag vet vart...
Jag vet det.
Du f år inte försvinna. Gör allt du kan för att inte ge upp.
En sak till...
När Pilgrim stegrade sig mot lastbilen... Vet du vad jag tror?
Jag tror att han älskade dig så mycket att han ville skydda dig.
Det tror jag.
En gång till?
-Utan att le? -Ja.
Nej, det kan du inte. Det är omöjligt. Jag känner hur musklerna...
Skönt att vara ledig några dagar, va?
Det är mer än några dagar. Jag är inte redaktör längre.
-Första gången jag sagt det högt... -Har de sparkat dig?
Nej, det är snarare...
Ja...de gav mig sparken.
-Du verkar inte särskilt upprörd. -Chocken kommer sen. Kanske inte...
Jag kan nog snacka mig tillbaka in eller hitta en annan tidning.
-Men jag vet inte om jag vill. -Det kan väl vänta tills du är hemma.
Har du alltid vetat att du vill leva så här?
Pappa var ranchägare-
-så det var inget stort steg att gifta sig med en ranchägare.
-Frank är snäll. -Snällare finns inte.
Visst tänker jag ibland på allt som jag inte har.
Jag f år kanske se Marocko. Troligen inte...
Hade Tom många flickvänner efter skilsmässan?
Jag är inte bra på att gå som katten kring het gröt...
Tom betyder så mycket för oss.
Försök inte hitta det du söker här.
Tvinga honom inte att gå igenom samma sak en gång till.
Tom gör nog inget han inte vill göra.
Han är snäll.
Han har en gåva. Den måste komma från himlen...
Men han är ändå bara en vanlig man.
Kunde inte...
Det var nåt jag måste f å veta...
Är du säker?
Måste gå tillbaka.
Pappa?
Diane... Välkommen hit.
Frank... Det här är Joe, vår äldste.
-Det här är mr Booker. -Tom.
Mycket trevligt.
Tack för att du tagit hand om mina flickor. Jag ser redan skillnaden.
-Har du märkt att jag går utan käpp? -Det är f antastiskt!
-Kan vi visa Pilgrim? -Javisst.
-Vi hämtar väskorna. -Behöver ni hjälp?
Då insåg jag att jag kört vilse.
Jag frågade i en affär om nån kände till ranchen och en trevlig äldre man-
-med bandage om huvudet gav mig vägbeskrivning.
Gode Gud, det var Henry Vanoker! Du kunde lika gärna ha hamnat i Mexiko.
När pappa var i Indien gick han vilse uppe i bergen.
När han hittade tillbaka sa alla att han hittat en ny väg...
så kartorna ritades om.
Vad gjorde du i Indien?
-Efter college var jag med i fredskåren. -Där träff ade han mamma.
Berätta om när mamma letade efter Tubab!
Mamma var skribent, och pappa vet resten...
-Hon skrev för en engelsk tidskrift... -Cambridge Monthly.
...och hon åkte till Indien. Hon kände ingen där och hade ingenstans att bo.
Nån sa till henne att söka upp Tubab.
Hon knackade på hos mig, med resväska och skrivmaskin...
...och frågade efter Tubab. "Här", sa jag. Hon sa: "Heter du Tubab?"
"Nej, Robert", sa jag. "Tubab betyder 'vit man' och det är jag."
Så träff ades vi!
Liten säng... Jag kan ligga i ladan.
-Du lider ju av hösnuva. -Förlåt att jag dök upp så här.
-Jag fick en chans att ta ledigt... -Du behöver inte be om ursäkt.
Du är i din fulla rätt att vara här.
Du gjorde rätt som tog henne hit.
Jag har varit osäker på det flera gånger.
Du måste vara trött.
-Är det verkligen samma häst?! -Än är vi inte färdiga.
-Hur mycket mer tid behöver du? -Det beror på Pilgrim.
Pappa, kom och dansa! Snälla!
-Så somrarna är korta? -Knappt några alls.
Ska korna vara på övre eller nedre ängen?
Övre.
Så du växte upp här?
Ska det vara så att vi inte talar till varandra längre? Säg nåt!
-Nej. Jag vill inte bli inblandad. -Det är du!
-Han är en bra karl. -Ja, men jag känner det jag känner.
-Du måste veta vad du vill. -Vet du vad du vill?
Ja, och jag försöker tänka klart.
Jag trodde inte att jag kunde känna så här igen.
Annie, jag hör hemma här. Det här är jag. Är det här det du vill ha?
Ja.
Säker på det?
Ja.
Skulle du kunna säga det till Robert och Grace?
Om du kunde åka hem och förändra saker och ting...skulle du göra det?
Så enkelt är det inte.
Jo, det är det.
Det är inte rättvist.
Nej, det är det inte.
I morgon har du nåt att göra...
Det kommer att gå bra, Grace. Vänta en stund, bara. Tom lugnar honom.
-Vad gör du? -Vi måste prova nåt nytt.
-Det gör honom inte illa...eller hur? -Vi har aldrig gjort honom illa.
Det här är Pilgrims chans. Och din...
Låt honom förbereda det.
Sluta!
Nu behövs du.
Sätt dig ner.
Sätt dig bredvid mig.
-Varför skulle han låta mig...? -Titta på honom.
Det är ingen f ara med honom. Och du har aldrig svikit honom.
-Jag kan inte! -Du måste göra det här.
Lita på mig en sista gång.
-Vad ska jag göra? -Sitt här bredvid mig.
Stryk honom på halsen och huvudet.
Massera honom överallt.
Bra.
Bra. Fortsätt så.
Grace... Nu ska vi visa Pilgrim hur han ska hjälpa dig sitta upp.
Vid en viss punkt behöver ni inte mig mer.
Vi är där nu.
Du har inget val. Lägg benet över sadeln.
Nu ska vi gunga honom upp.
-Pappa! -Du var jätteduktig.
-Gör ni er klara för att åka hem? -Är Tom här?
Nej, han har åkt till Sheridan för att hämta hästar. Stack i går kväll.
-När kommer han tillbaka? -Jag vet inte.
Säg till när ni vill ha hjälp med att lasta Pilgrim.
-När går planet? -12.15.
Frank vill köra oss till flyget halv tio.
Vill du verkligen köra Pilgrim hem?
Jag kan ju vägen och har ju inget jobb som väntar.
Jag kan behöva vara ensam lite.
-När åker du? -Samtidigt som du och Grace.
-Får jag komma med ett förslag? -Vad då?
Skynda dig inte.
Vad är det? Du verkar bekymrad.
Jo, Annie...
När jag såg hästen kände jag att samma sak sker med mig.
Jag måste välja.
Antingen kämpa emot ...
...eller acceptera.
Jag har alltid vetat att jag älskat dig mer... Det störde mig inte.
Jag kände mig lyckligt lottad.
Lite förvånad över att nån som du skulle vilja vara med en sån som jag.
Jag trodde att om jag gjorde allt rätt, om jag var en perf ekt make och f ar...
...och en bra advokat, om det var till glädje för oss... Klarade jag det...
...så vore det oviktigt om vi älskade varandra olika mycket.
Jag begärde inte mer. Jag intalade mig att jag inte behövde mer.
Men...
...sanningen är den, att du vet inte vad du känner för mig.
Du vet inte om du vill f ortsätta att leva med mig.
Och sanningen är den...
...att jag vill inte att du kommer hem förrän du vet...
...hur du vill ha det.
Tack, Joe.
Adjö, Annie. Och lycka till.
Tack. Och tack detsamma.
-Hoppa in allesammans! - Är vi klara? -Jag tror det.
-Varför är han inte här? -Han fick väl förhinder.
Nej, han har svårt för att säga adjö.
Han har svårt för att säga "hej" också...
Klar?
-När är ni hemma? -Om några dagar.
-Jag kommer att sakna dig. -Kör jag vilse, vet du var jag finns.
Ungefär var som helst...
Jag ringer.
Ska han åka i trailern eller springa bredvid?
Jag ville vara här när du f or.
-Jag vill inte åka ifrån dig. -Jag vill inte att du åker...
Bara några dagar till...?
Och sen?
Varför hände det här?
Sånt frågar inte jag. Jag ville inte älska dig, men det gör jag.
Det kommer jag alltid att veta.
Kan vi ta en sista ridtur tillsammans?
Jag sadlar dem.